Traducerea: Cristiano Ferocci BlackSeaTeam@gmail.com
Te-ai pregătit pentru examen ?
Ce vrei să spui ? Crezi că vei reuși ?
Nu e adevărat, nu e vorba numai de noroc.
Dă-mi-o pe mama ta.
Bună. Ce mai faci ?
Ce probleme are ? Dacă nu învață, nu-i cumpăr motoretă.
Da. Spune-i asta.
Spune-i lu' mama să nu mă sune pentru orice tâmpenie.
De ce ? Ce are mașina de spălat ? Nu, nu știu când vin.
Da, totul e în regulă.
Spune-mi dacă trebuie să-ți cumpăr ceva, sau trimite-mi un mesaj.
Cum ? Da.
Ciao !
Ăsta e documentul de la tribunal așa cum mi-ați cerut.
- Trebuie să plătiți. - Ești nebună.
Nu vrei să înțelegi că nu îți dau nici un ban ?
De ce nu citiți ? Scrie clar că eu sunt proprietara și trebuie să-mi plătiți.
Bună seara.
Mai sunt cinci persoane care spun că sunt sunt proprietarii.
Înțelegeți-vă și mai vedem.
Eu am un contract înregistrat la financiar, pe ăla îl plătesc.
- Nu mă mai aborda așa pe stradă. - Abordez ? Ești obișnuită, draga mea.
- Crezi că nu știu unde te duci ? - Ce tot inventezi ?
- Crezi că nu știu ce faci toată ziua ? - Ce știi ? Nu știi nimic.
Inventezi lucruri ca o babă nebună.
Nu știu ce-o să-ți fac dacă te mai văd pe aici.
Ai auzit ce-am spus ?
Bună, Magda. Scuze de deranj. Tata este aici ?
- Vrei să vorbești cu el ? - Dacă nu te deranjează.
- Așteaptă puțin. - Desigur.
- Bună, tată. - Ce mai faci, prințesa mea ?
- Intră ! - Am venit să-ți cer un sfat.
Ce e cu povestea asta ? Cine e acest Pandele ?
Ce mai vrea proasta aia de Maria ?
E vina mamei tale că ți-a umplut capul de prostii despre italienii ăia tâmpiți.
Tu nu auzi ce se întâmplă acolo ?
Pentru ei toți suntem țigani, hoți, criminali, nu fac diferență.
Nu te uiți la știrile tv ?
Românii sunt bătuți pe stradă de grupuri organizate.
Nu ai auzit ce-a spus curva Mussolini ? Vrea ca toți românii să moară.
Sau prostanul ăla... primarul din Verona...
a declarat orașul liber de români.
Am auzit tată, dar nu sunt toți așa.
Da ? E suficient un singur italian nebun să te omoare, nu e nevoie să fie toți.
Tata, eu vreau să schimb lucrurile.
Da ? Nu înțeleg. Ce vrei să spui, Francesca ?
Trebuie să schimb convingerea asta. Nu trebuie să ne gândim că noi, românii...
Ce tot spui ? Ți-ai pierdut mințile ?
Magda, dă-mi puțină apă, înainte să-mi vină rău.
Chiar vrei să mă vezi mort ? Apelezi la mine numai când ai probleme.
Se pare că tu și mama ta o faceți intenționat.
Vreți să mă vedeți mort ?
După tine, ce ar trebui să fac ?
Să aștept să mă cheme poliția să identific corpul fiicei mele ?
Sau să te ducă pe vreo stradă...
Asta vrei ?
- Ce vrea ăla micu' ? - Nu știe să deschidă jocul la calculator.
- Mama ta vine cu tine ? - Nu.
- De ce nu o iei și pe ea ? - Nu o interesează Italia.
Dacă tu pleci, ea unde o să stea ?
Nu știu. Poate o să vină să stea aici cu voi.
- Bună seara. - Francesca...
Ce mai faci, draga mea ? Cu ce te mai ocupi ?
I-a intrat în cap să meargă să muncească în Italia.
În Italia ? Cu ani în urmă, macaronarii veneau aici să ne ia femeile.
Acum e invers. Voi vă duceți la ei.
Ăsta e motivul pentru care ne-au băgat în Europa.
Să ne trateze ca pe niște sclavi și să le-o tragă femeilor noastre.
Așa au făcut și turcii, am spus-o de multe ori.
Noi suntem o națiune de femei, ei sunt un popor de tauri de montă.
- Nu mai vorbi așa. - De ce, ce am spus ?
- Și ea trebuie să știe asta. - Mai bine du-te în sufragerie.
Singura noastră șansa e Masoneria. Ma-so-ne-ri-a...
Întotdeauna aceleași teorii... între timp eu te întrețin.
Ascultă-mă bine... Tu aduni surcele unde spărgeam eu lemne....
Termină cu prostiile, lasă-ne în pace.
Lasă-mă să vorbesc. Nu asculta toate poveștile alea...
- Vino, tata. - Lasă-mă să vorbesc.
- Poveștile cu amanții latini... - Du-te, încep desenele animate.
- Ce faci, mă gonești ? - Vino, tata.
- Parcă sunt un copil... - Vor să rămână singuri.
Știu că nu e ușor de crezut, dar voi reuși.
- O să reușești ? - Da.
Ce ?
- Vreau să deschid un cămin pentru români. - Ce anume ? Ce vrei să faci ?
Îți explic imediat.
Mai întâi, vreau să lucrez câteva luni, apoi vreau să găsesc...
fonduri să deschid un cămin pentru copii românilor care lucrează în Italia.
Ce ți-a intrat în cap ?
- Mănâncă. Le-am făcut azi. - Mulțumesc.
Vrei să ne lași singuri ?
Vreau un cămin pentru copii românilor, în Italia sunt mai mult de un milion.
Ascultă...
Pentru albanezi nu poți face nimic ? Și ei sunt mulți.
Eu vorbesc serios, iar tu mă iei la mișto.
Știi cât poate să aducă un cămin ?
N-o să-ți vină să crezi. Am făcut calculele...
- Ce ai făcut ? - Am calculat până la ultimul euro.
Ești sigură ? Ultima dată m-ai ajutat să pierd 5.200 de euro.
Hai, tată ! Nu sunt o avere. Nu a fost vina mea.
Așa e !
Cunosc un tip care se ocupă de astfel de lucruri. El construiește căminele.
Serios ? Atunci de ce ai început cu toate minciunile alea ?
Ce vrei să spui ?
Draga mea, ai venit într-un moment foarte greu.
O să ai nevoie de mulți bani, iar eu...
Nu am nevoi de nimic, tata, dacă mă lași să plec îți promit că eu....
Nu trebuie să-ți dau eu voie, ai 30 de ani, Francesca...
Da, dar părerea ta e importantă pentru mine.
E mai bine să nu vină cu noi, o să ne facem de râs.
- Încetați ! - Spune-i ei.
- Mai bine să ne gândim ce-i spunem. - Îl cunoaște cineva pe tipul ăsta ?
Ești surd ? Nu ai auzit că-l cunoaște mama mea ?
Nu am vorbit cu tine.
- Care e ? - Ăla cu barbă.
Ăla cu barbă ! Niciodată nu mi-au plăcut cei cu barbă.
- Bună ziua. - Ea e Francesca.
- El e un prieten de-al nostru. - Emanuel.
Încântat.
Ar fi o slujbă la...
- Rimini. - Rimini ?
Nu te grăbi. Am să-ți dau toate detaliile.
Nu, nu. Aici se caută o femeie peste 55 de ani.
Munca e lângă Milano la Angelo Lodigiano.
Sunt Angelo Lodigiano.
Primești de mâncare, loc de dormit și 900 euro pe lună.
Trebuie să ai grijă de un bătrân de 84 ani care are...
Parkinson sau Alzheimer, nu-mi mai amintesc...
Nu prea e în toate mințile, un caz clasic.
Până vineri trebuie sa-mi aduci banii pentru agenție, iar maxim luni, pleci.
Nu poți să-ți iei nici copii, nici părinții. Ai întrebări ?
- Pot să vă dau răspunsul vineri ? - De ce tocmai vineri ?
Până vineri mă hotărăsc.
Credeam că e ceva serios. Cum să te hotărăști ? Încă nu te hotărâseși ?
Eu nu am timp de pierdut. Am făcut-o pentru mama ta, iar asta face fițe.
Vă arde de glume ?
- Nu, nu e vorba de asta... - Atunci ce ?
Știi cât de greu e găsești o muncă în Italia după toate prostiile țiganilor ?
- Tu mai ai nevoie să te gândești ? - Nu.
Chiar dacă m-aș răzgândi, vineri primiți banii.
Banii nu sunt pentru mine, sunt pentru agenție.
Bineînțeles. Pentru agenție.
În Italia sunt probleme cu prostituția ?
- Ce ai spus ? - Sunt probleme cu prostituția ?
- De ce ? Vrea să se prostitueze ? - Nu, nu. În nici un caz.
Vorbește mai încet.
Voia să știe dacă sunt pericole în locul unde voi merge să muncesc.
Eu nu pot să-ți garantez nimic, nu este familia mea.
Este pericol numai pentru târfele care intră în astfel de afaceri.
Știu că au fost cazuri în care fete serioase au fost violate, bătute, constrânse...
E adevărat. Din păcate, s-a întâmplat.
Dacă vrei să pleci...
poliția italiană te ajută.
Vreau un suc de piersici.
- Un pahar cu apă. - Dvs domnișoară ?
Aduceți-mi apă.
- Oricum, eu am o reputație de apărat. - Da ?
Eu nu fac astfel de lucruri, nu vreau să mă frig.
Scuzați întrebarea ! Mai exact, cu ce vă ocupați ?
- Eu ? - Da.
Mă ocup de migrația muncitorilor din U.E.
- Tu cu ce te ocupi ? - Sunt critic de modă.
Vrei să spui "critică", nu ?
Domnul Pandele e foarte respectat, mama lucrează pentru mine.
Trebuie să admit că mama ta e într-adevăr într-o formă foarte bună.
Acum e la Poiana Brașov cu niște asociați de-ai mei.
Da, știu.
Vă aștept vineri cu banii. Ciao !
- La revedere. - Mulțumim.
Cum a spus că se numește locul ăla ? Sunt Angelo...
Lodigiano.
- Cum se scrie ? - Cum se pronunță.
Salut. Ce mai faci ?
- Te aștepta. - Mita ! Ce mai faci, prietene ?
Nici nu știi cât mi-ai lipsit. Ține-mi ăștia !
Trebuie să vorbim. Vino mai aproape !
De ce stai așa departe ? Vino mai aproape, se uită lumea la noi.
- Termina, Codrine ! - Voiai să mă cert cu Remulus ?
- Când îi dai banii ? - Într-o săptămână.
Care săptămână ? Ți-ai cumpărat mașina...
Nu-ți plătești datoriile... Mașina, femeia ta...
- O să ia autobuzul 311. - De când îl așteptam ?
- De trei zile. - Ce trebuie să facem ?
Îți arăt eu, rahatule. Intră în mașină !
Prostule !
Stai acolo.
Data viitoare te sparg în două, papagalule !
Să plecăm, Freza.
Mișcă-te ! Nu mai da din fund ca fetițele.
Fii atent cu mașina aia.
Să fiu al naibii ! Fraieru' asta mă enervează rău.
Mai încet, nu lovi mașina, avem nevoie de ea.
- Tu ești ? - Da, mamă.
Cum a fost ? V-ați întâlnit cu acel domn ?
Și cum a fost ?
Bine. Vrea 2.000 până vineri, așa cum a spus Maria.
- Marți ajung în Italia. - Unde ?
Undeva lângă Milano. La Sunt Angelo Lodigiano.
Vorbești serios ? La Milano ? Incredibil.
- Ce e așa de incredibil ? - O să spui iar că sunt nebună.
- De ce ? - Mi-a ieșit când am dat în cărți.
Jeni avea dreptate, asta e ocazia ta.
Ajută-mă.
Ți i-am reparat și pe ăștia.
Nu trebuie să faci greșeala care am făcut-o eu cu 30 de ani în urmă.
- Du-te, comoara mea. - Nu te grăbi, nu e așa simplu.
Trebuie să îmi pun gândurile în ordine.
Am un munte de lucruri de făcut.
- Mita. - Da.
- Mita ! - Da, șefu' ! La ordin.
Unde ai fost ? Lasă-mă, o să greșesc.
În sfârșit, am găsit o slujbă serioasă. E lângă Milano.
Mama.
Dă-i mai încet. Nu putem să vorbim.
- Ce serviciu ? - Îngrijitoare.
O să am grijă de un bătrân.
Masă, cazare și 900 de euro pe lună. Plecarea e luni.
- Lunea asta ? - Da.
- Omul e serios ? - Ce faci, dormi ?
- E de încredere ? - De unde să știu ?
Nu știu. O să aflu când voi ajunge acolo.
- Acolo ? Unde ? - În Papua, Mita.
Nu mă asculți când vorbesc ? Lângă Milano.
Cine a organizat totul ? Maria ?
Ce te interesează cine a organizat ?
De ce nu-mi spui părerea ta ?
- Trebuie să pleci luni ? - Da.
Cred că ar trebui să accepți.
Vorbești serios ?
Mă lași să plec fără să faci gălăgie ?
De când vorbim despre asta... ?
Da, dar una e să vorbești, alta e s-o faci.
- Vrei să scapi de mine ? - Glumești ?
- Vii și tu ? - Bineînțeles.
- Într-o lună, voi veni și eu. - Așa de târziu ?
Mai întâi, trebuie să închei afacerea.
Despre ce afacere vorbești ? Cea cu saltelele ?
- Da, aia. - Nu trebuia s-o închei până la Paște ?
Afacerile sunt afaceri. Nu știi de cât timp e nevoie.
Asta e o lună bună.
Cât te costă ?
- 2.000 de euro. - Când trebuie să-i dai ?
- E nevoie de ceva timp să-i găsești. - Vineri. Nu e nici o problemă.
Ia prosopul de pe pat, e ud.
De ce nu răspunzi la telefon ?
Mita. Cu tine vorbesc.
- Mi-ai telefonat ? - Da, mai devreme.
- Poate nu aveam semnal. - Ciudat. Numai după amiezele ?
Sau poate ești cu fete care nu vor să fie deranjate ?
- Da. - Cum, da ?
Ai spus da ? Trebuie să-ți sparg capul ?
Poate trebuie să mă așez la coadă să aștept să-mi vină rândul ?
- Mai ai datorii ? - Nu.
- Sigur ? - Foarte sigur.
Acum trebuie să-i spun lu' tata. Cine știe ce-o să mai spună.
De ce n-o trimiți mâine pe maică-ta la o vecină să joace cărți ?
- Care e motivul ? - Vreau să ți-o trag toată ziua.
Ce-i cu tine ? Nu-mi vine să cred urechilor.
Mama... Tu ai luat ondulatorul de păr ?
Trebuie să plec. Ne vedem mâine.
Lombara.
Da.
Ocupație obișnuită din 13 litere.
Eu nu am nici măcar una...
- Ce ocupație ? - Obișnuită.
Bună ziua. Pot să vă deranjez puțin ?
Nu știi că Italia e o țară extrem de periculoasă ?
Eu nu m-aș duce. A auzit că românii sunt răpiți de pe stradă.
Îi operează, să le ia organele, apoi le dau drumul, iar ei nu știu măcar ce s-a întâmplat.
- Numai prostii. - Nu, e adevărat.
Spun că avem organele cele mai sănătoase din toată Europa.
Eu cred că sunt zvonuri pentru a acoperi acea crimă oribilă.
- Cea din tabăra de la Roma. - Eu cred că e adevărat.
Vecinul meu e italian, de fapt sunt doi.
Unul e din Milano celălalt din Verona.
Vrei să știi ceva ? Amândoi au o privire foarte ciudată.
Au privirea crudă. Amândoi sunt în stare de orice.
Puteți să mă ajutați cu problema mea ?
Francesca, fii amabilă și închide ușa aceia.
Da, desigur.
Te ajut cu plăcere...
Trebuie să-ți iei un preaviz de 15 zile.
Apoi îți scoți un certificat medical. Fii atentă, să nu se afle că ai plecat...
altfel vei avea necazuri.
Nu, nu. Vor ști numai fetele, am încredere în ele.
Se poate ?
Vă mulțumesc mult.
V-am adus o atenție, sper să vă placă.
- Nu pot... - Vă rog s-o primiți.
E un fular de mătase pură, acum e la modă.
Când ai vorbit ?
Cu cine ? Cu el ?
Mă sună cineva pe cealaltă linie.
Alo. Ce mai faci, Zana ?
Ce s-a întâmplat ? Așteaptă puțin.
Puțin mai încet, vă rog.
E bine dacă vin la tine ?
Nu-l înțeleg. Trebuie să se hotărască, îi plac bărbații sau femeile ?
Nu pot să trăiesc în situația asta.
- Casa e plină de gândaci. - Unde sunt ?
- Peste tot. - Noi am scăpat de ei.
Mama i-a gonit cu un descântec.
Serios. Insecticidele nu foloseau la nimic. Erau apă chioară.
Acum pleci și tu...
Să nu mai faci asta. Poate data viitoare nu te vor mai salva la timp.
Stai liniștită, nu are curaj s-o facă. Era doar o scenă să fie compătimit.
De ce nu spui adevărul ? Mi l-au spus doctorii.
- Ce e aici ? - 500 de euro. Economiile mele.
- Ce să fac cu ei ? - O să ai nevoie.
Îți mulțumesc. Nu pot să-i primesc.
Termină cu prostiile... Mi-i dai când o să începi să câștigi.
- Nu, nu pot. - Dacă nu-i accepți, chiar mă omor.
La toamnă plec și eu.
Poți să pleci și acum, să-mi lași pepenele.
Mulțumesc. Cu o singură condiție. Îți cumpăr haine și ți le trimit.
Mie ? Cumpără-ți pentru tine. Parcă ești bunica.
Ce vrei să spui ?
Ce are rochia asta ? Nu-mi stă bine ?
E nemaipomenită. Era la modă în anii '60.
- Nu vă mai bateți joc de mine. - Ai luat-o din șifonierul lu' maică-ta ?
- Încetează, criticule. - Eu spun întotdeauna adevărul.
Greșesc sau te simți mai bine. Acum trei minute mureai...
- Sunt bolnav. Foarte bolnav. - Glumeam.
- Eu nu. - Nici eu.
- Mai e pepene ? - Da, în bucătărie.
- Vrei și tu ? - Nu, nu.
Vorbeam serios. La toamnă plec.
Călătorie plăcută.
În vacanță...
- Mihai Troica este aici ? - Prima cameră pe stânga.
Mulțumesc.
Intră !
- Salut, Mihai. - Așteaptă-mă pe hol.
Grăbește-te.
De ce ai venit aici ? Ți-am spus să nu mă cauți la serviciu.
- Spune-mi ce se întâmplă. - Ce se întâmplă, ce se întâmplă...
Trebuie doar să iasă actele și te-ai aranjat.
- De unde să iasă ? E o păcăleală. - Vorbește mai încet.
Ai înnebunit ? Ce te-a apucat ?
Cum, ce m-a apucat ? Ești prost ?
De ce ?
Ăia vor banii. Îmi stau în coaste.
Dacă nu iese treaba, îi chem pe toți. Televiziunea, ziarele...
- Domnule Mihai... - Ce e ?
Un moment. Vin imediat.
Termină cu prostiile astea, trebuie să fii calm.
Ți-am spus că am aranjat totul. Avem și hotărârea Consiliului.
Înțelegi că totul era un fals ?
O capodoperă. Certificat de naștere, de deces, de moștenitor...
Totul a ieșit bine. Ai putea fi chiar moștenitorul regelui Carol...
Nici nu știi când s-a născut... Așteaptă puțin.
Stai aici.
Bună ziua, doamnă. Spuneți.
Aș vrea să fac o întrebare în baza Legii 10.
Din păcate, e cam târziu, termenul a expirat.
- Abia acum am aflat de moștenire. - Unde locuiți ?
- În centru, în sectorul 3. - E zona mea.
- Intrați, vă rog. - Mulțumesc.
Să vedem ce se poate face. Mă întorc imediat.
- Încă mai ești cu profesoara ? - Încetează.
- Sunt în rahat din cauza ta. - Ce ai ? Relaxează-te.
Aia îmi măresc dobânda în fiecare zi. Acum vor să mi-o tragă.
Ce bine pentru tine ! Nu te bucuri ? Glumesc.
Stai liniștit. Doamna mă așteaptă.
Pentru tine e ușor, nu ești tu în locul meu.
- O altă vacă de muls ? - Trebuie să trăim și noi !
Lasă-mă să plec înainte să mi-o i-a altul.
Puneți-vă perna asta la spate. Se simt arcurile, e veche.
Aici totul e vechi.
- Să vă fac o cafea ? - Da.
- Dulce sau amară ? - Dulce e mai bună.
- Cu zahăr sau îndulcitor ? - Cu zahăr.
Eu folosesc îndulcitorul, se spune că e mai bun pentru inimă.
- Vreți o țigară ? - Mulțumesc. Nu fumez.
Cum vă spune soțul dvs ? Ani, Ana ?
- Ana. - E un nume frumos.
- De cât timp îl cunoașteți pe Mita ? - Da, suntem... prieteni buni.
- Este un băiat bun. - Da. E un băiat extraordinar.
Mă duc să fac cafeaua. S-a întors fiica mea.
- Francesca ! - Da, mama.
- Dincolo e domnul Remulus. - Cine e ?
E prieten cu Mita, a spus că trebuia să se întâlnească cu el.
Ți-am adus lucrurile de la croitorie.
Bună seara. Sunt Francesca, prietena lu' Mita.
Sunt un prieten de-a lui Mita. Încântat de cunoștință.
Pot să vă ajut cu ceva ? Mita nu se întoarce înainte de 10, 11.
Nu, nimic important. Credeam că îl găsesc aici.
- Pot să vă servesc cu ceva ? - Doamna Ana îmi face o cafea.
- Mama. - O aduc imediat.
Scuzați-mă puțin.
Du-i tu cafeaua. Ți-a spus ce vrea ?
Nu am avut cum să vorbesc cu el. Vezi dacă-ți spune ceva.
Să-mi spui ce-a vrut.
- Cafeaua dvs. - Sunteți foarte amabilă.
Serviți. Remulus e un nume foarte important.
Istoric.
Francesca, cobor să cumpăr țigări înainte să închidă la tutungerie.
Îi telefonez lui Mita să-i spun că sunteți aici.
Nu cred că răspunde la telefon. Am încercat și eu.
Știu. Tot timpul mă supără, îl ține închis.
Se vede că e foarte ocupat. De asta nu răspunde.
Da...
V-ați aranjat bine aici. Alea sunt originale ?
- Care ? - Astea.
Nu știu.
Nu răspunde.
- O fi el ? - Nu. E soneria vecinilor.
- Sunteți de mult timp împreună ? - Destul de mult.
Când eram tânăr, aveam o prietenă care semăna cu tine.
- Serios ? - Făceam dragoste oriunde.
Da ?
Peste tot mergea bine...
- Eu sunt un tip puțin sălbatic. - Să-i spun ceva lu' Mita ?
Lasă-l pe Mita ! Mie-mi place sexul puțin animalic.
- Pot să-i spun lui Mita. - Nu e necesar.
- Dacă vrei, poți să-i spui. - Trebuie să-i spun ceva ?
- Nimic. Plec. - Te conduc.
- Și cafeaua ? - Uitasem.
Nu are importanță. Trec altădată.
- Asta cum se numește, Mita ? - Nu, Marcu.
Îmi plac leoaicele frumoase ca tine.
- La revedere. - Să fii cuminte.
Dă-mi o cârpă.
Nu vreau să te mai aud vorbind de Marcu.
Așteaptă.
Mi se pare că a trecut un secol de când l-am văzut ultima oară.
- Pentru mine nu mai există. - Există...
- Ce știi tu ? - Mi-a spus Jeni.
Cred că Jeni ți-a distrus viața.
- Eu nu cred tâmpeniile ei. - Dă-mi cârpa.
Hai, grăbește-te. Mita vrea să petreacă o noapte romantică.
- E mai bine să fii pregătită dacă pleci. - Ce vrei să spui ?
- Am adus toți banii. - Ți-am spus...
Nu vreau să fac lucrurile în grabă. Numără-i, sunt 2.600 de euro.
Am să-ți trimit și alții.
Nu trebuie să-mi trimiți, am tot ce-mi trebuie.
Numai să plec.
Hai du-te, Jeni te așteaptă.
- Ciao, mama ! - Ciao, draga mea !
- Bună, draga mea. Cum te simți ? - Bine.
- Ieri seară am citit Caligula. - Asta îți lipsea !
În loc să cauți ceva să-ți faci viața mai ușoară, tu ți-o complici.
Iar la sfârșit nu mai reușești.
- Ce ai ? - M-ai speriat.
Vino să te mai sperii odată.